Планините оживяват
от звука на музиката,
от песни, ЩО са пели
хилядолетия цели.
Планините ме изпълват
със звука на музиката,
а сърцето пърха, за ба пее песента, що от тях се лее.
Сърцето ми ще полети сякаш птица лекокрила,
хвръкнала към небесата,
ще въздъхне като звън камбанен,
носен от ветрец уханен,
ще се смее като ручей,
лъкатушещ ЦЗ полята,
ще пее нощем
като чучулига във тревата.
В планините отивам,
когато самотно е моето сърце,
защото знам, че ще чуя
предишните звуци.
Сърцето ми ще се благослови
от звука на музиката
и ще пея аз
отново...
Залцбург, Австрия, последните златни дни на З0-те години
Апепуя, апепуя.
- Пресвета майко. - Сестра Бърнис.
- Не мога да я открия. - Мария?
Пак я няма в манастира.
Трябваше да Й вържем чан.
Провери ли в обора? Знаеш, че обича животните.
Проверих навсякъде, на всички обичайни места.
Сестро, когато става дума за Мария,
трябва да проверяваш на необичайните места.
Пресвета майко,
поредното Й нарушение доказва,
че мястото Й не е тук.
Винаги се опитвам да вярвам, въпреки съмненията, сестро Берта.
И вълната на черната овца топли.
Не говорим за овце, а за бъдещи монахини, сестро Маргарита.
От всички послушнички Мария е най-неподходяща...
Чеда, Чеда.
Обсъждаме качествата на някои послушнички.
Сестрите изразиха
противоположни гледни ТОЧКИ.
Кажете, сестро Катерина, вие какво мислите за Мария?
Прекрасно момиче, в някои моменти.
- Сестро Агата? - Лесно е да харесваш Мария,
освен когато е трудно.
- Сестро София? - Много я обичам.
Но тя винаги прави това, което не трябва, нали?
Точно това казвам и аз.
По дървета се катери, коленете ще обели.
Роклята си събира.
На път за месата танцува и на стълбите сеирука.
А под касинката й черна веднъж къдрици буйни мернах.
Дори я чух ба пее е манастира.
Пристига късно за молитва.
Но се разкайва от сърце.
За всичко вечно закъснява.
Ала на масата навреме сяда.
Противно ми е ба го кажа, но твърдо аз съм убедена.
За монахиня тя не е родена.
Ще се застъпя аз за нея.
Слушам, сестро Маргарита.
Мария ме кара ба се смея.
Как да разрешим проблем като Мария?
Как да уловим облак и да го спрем?
Как бума ба намерим точна за Мария?
Развей прах.
- Сеоенравна. - Шегаджийка.
Има от какво ба се поучи,
има още какво ба научи.
Но как да й внушим смирение?
Как ба задържим вълна върху брега?
Как да разрешим проблем като Мария?
Как да задържим лунен лъч
е Ръка 2
Когато съм с нея, аз съм изумена, удивена,
без път и без посоки.
- Непредсказуема като времето. - Пети като перце.
- Очарователна. - Опасна.
Кротка.
Тя е напаст. Жили като насекомо.
Всеки би могла ба укроти.
- Нежна, дива. - Загадъчна и мила.
- Опасна. - Прекрасна.
Девойка.
Как да разрешим проблем като Мария?
Как да уловим облак и да го спрем?
Как бума ба намерим точна за Мария?
- Развей прах. - Сеоенравна.
Шегаджийка.
Има от какво ба се поучи,
има още какво ба научи.
Но как да й внушим смирение?
Как ба задържим вълна върху брега?
Как да разрешим проблем като Мария?
Как да задържим лунен лъч
е Ръка 2
Вече можеш да влезеш, Мария.
Ела, чедо мое.
Седни.
Пресвета майко, съжалявам, но просто не се сдържах.
- Ппанината ме зовеше и преди да... - Скъпа.
Не те повиках да се извиняваш.
Моля ви, нека да поискам прошка.
Ако това те утеши.
Днес небето беше толкова синьо
и цялата зеленина ухаеше, и аз трябваше да бъда част от нея.
Планината ме зовеше да се изкача в облаците.
Ами ако беше се мръкнало и се изгубиш?
Майко, не мога да се изгубя в планината.
Това е моята планина. Тук съм израснала.
Именно тя ме доведе при вас.
Като малка се покатервах на някое дърво
И гледах В градината на манастира.
Гледах как сестрите работят и слушах как пеят.
Което ми напомни за друго прегрешение.
Пях в планината без позволение.
Само в манастира има правила за пеенето на послушничките.
Където и да съм, все пея.
И още по-пошо, все казвам
каквото СИ МИСЛЯ И каквото чувствам.
Това се нарича "честност".
Но е ужасно, Майко.
Сестра Берта ме кара да целувам пода след всеки наш спор.
После започнах да го целувам още щом я видя, за да пестя време.
Мария,
когато навремето СИ мечтаела да СИ при НЗС,
това не означава, че си била подготвена за живота ни тук.
Но, Майко, аз се моля и се старая.
И се уча, наистина.
И кой е най-важният урок, който усвои тук, чедо мое?
Да разбера волята Божия. И да я следвам от все сърце.
Мария,
божията ВОЛЯ е да СИ тръгнеш.
- Да си тръгна? - За известно време.
Но, Майко! Моля ви, не ме гонете!
Тук е моят дом, моето семейство, моят живот.
- Готова ли си обаче за него? - Да.
Ако прекараш известно време навън, ще разбереш какво се очаква от теб.
И дали ще можеш да оправдаеш тези очаквания.
Аз го знам и мога! Честна дума!
Мария.
Да, Майко.
Щом е такава волята Божия.
Едно семейство до Залцбург има нужда от гувернантка до септември.
- До септември? - Ще се грижиш за 7 деца.
Седем деца?
Обичаш ли децата?
Да, но седем!
Ще съобщя на капитан Фон Трап, че пристигаш утре.
Капитан?
От Имперския флот, в оставка. Добър и храбър човек.
Жена му починала и сам отглежда децата.
Доколкото знам, гувернантките не се задържат дълго там.
Защо, Пресвета майко?
Всичко с времето си, чедо.
Когато Господ затваря врата,
някъде открехва прозорец.
Денят ми какъв ли ще бъде?
Чудя се аз.
Животът ми как пи ще тръгне?
Чудя се аз.
Би трябвало да се вълнуват.
Какъв ли е широкият свят? Какво е свободата?
Би трябвало да ликувам.
Но какво ми става?
Копнея за приключения,
за незнайни и смели решения.
Сега те ме очакват,
а мен ме е страх.
Капитан и седем дечица.
Какво толкоз страшно?
Край на съмненията, край на опасенията.
Ако не, е манастира ще се зърна.
Трябва ба намеря
смелост и кураж
да им служа завчас.
Да бъда критична и строга.
Да им покажа, че мога,
ба покажа на тях
и на себе си.
Нека видя техните проблеми,
ще ги разреша навреме.
Сигурно ще ме изпитват,
НО мен не ме е страх.
Ще ги впечатля,
ще бъда строга, но добра.
Бог ба благослови всички тези дечица!
Ще ме слушат и ще ме почитат.
То се знае.
Всичко е наред.
Вярвам е света.
Те ще се съгласят.
Вярвам е слънцето,
дъжда,
и пролетта.
Вярвам е себе си.
Намирам сила не е числата,
не е богатството,
а е спокойствието на нощта.
Искам да се будя здрава
и щастлива,
Уеерена,
с вяра е свойта сила.
О, Господи!
Имам вяра е свойта сила,
освен това вярвам
е себе си.
Здравейте. Ето ме и мен.
Идвам от манастира. Аз съм новата гувернантка, капитане.
Аз съм икономът, фройлайн.
Много ми е приятно.
Изчакайте тук, ако обичате.
За в бъдеще помнете, че в някои стаи не се влиза.
Слушам, капитане.
- Защо ме гледате така? - Не приличате на морски капитан.
А вие не приличате на гувернантка.
- Завъртете се. - Какво?
Обърнете се.
Свалете шапката.
Сложете си друга рокля преди срещата с децата.
Но аз нямам друга.
Като ставаме послушници, подаряваме дрехите си на бедните.
А тези?
Бедните не ги искаха.
Щях да си ушия нова рокля, но нямах време.
Ще се погрижа да ви дадат плат.
Още днес.
- А сега, фройлайн... - Мария.
Не знам какво ВИ е казала игуменката.
- Почти нищо. - Вие сте 12-та гувернантка
на децата ми, откак почина майка им.
Дано да издържите по-дълго от последната.
Тя стоя само два часа.
Какъв е проблемът с децата, господине?
Проблемът не е в тях, а в гувернантките.
Не бяха в състояние да поддържат дисциплина в къщата.
Ще им преподавате уроци.
Няма да допусна да пропилеят ваканцията.
Следобед ще маршируват и ще дишат дълбоко.
Лягане точно навреме.
А кога ще играят?
Ще имате грижата да се държат стегнато и възпитано.
- Поемате командването. - Тъй вярно!
Сега,
това е новата ви гувернантка, фройлайн Мария.
Чувате сигнала СИ И СИ казвате името.
А вие запомнете сигналите им, за да ги викате с тях.
Лизеп.
Фридрих.
Луиза.
Курт.
Бригита.
Марта.
Гретел.
Да видим внимателно ли сте слушали.
Не ми трябва свирка, Преподобни капитане.
Ще ги викам по име. Те имат прекрасни имена.
Къщата е голяма, паркът е огромен.
И не желая да се крещи.
Вземете. Научете се да я използвате.
Децата ще ви помогнат.
А когато ми трябвате, ще чуете ето това.
Не, господине. Съжалявам, но не мога.
Няма да се отзова на свирка.
Те са за животните, а не за децата.
И категорично не са за мен.
Толкова е унизително!
Създавахте ли подобни неприятности в манастира?
Много по-големи, господине.
Не разбрах вашия сигнал.
Викайте ми "капитане".
Свободно!
А сега като сме сами,
бихте ли ми казали отново имената и възрастта си?
Лизел. Аз съм на 16 години и не ми трябва гувернантка.
Благодаря, че ми каза, Лизел. Тогава ще бъдем приятелки.
Фридрих, на 14 години. И съм невъзможен.
Така ли? Кой ти го каза?
Фройлайн Жозефина, бивша гувернантка.
Аз съм Бригита.
Не ми каза годините си, Луиза.
Аз съм Бригита. Тя е Луиза.
Тя е на 13, а вие сте умна.
Аз съм на 10 и не съм виждала по-грозна рокля от вашата.
- Бригита, така не се говори! - Защо не?
- Не е ли грозна? - Разбира се.
Но роклята на фройлайн Хепга беше най-грозна.
Аз съм Курт, на 11 години и съм непоправим.
- Поздравления! - Какво значи "непоправим"?
Значи, че искаш да се отнасят с теб като с момче.
Аз съм Марта, във вторник ставам на 7 години.
Искам розово чадърче.
И моят любим цвят е розовият.
А ти си Гретел.
И си на 5 години?
Ти си вече истинска дама.
Ще ви споделя една тайна. Никога не съм била гувернантка.
И не знаете какво правят гувернанките?
Нищичко. Трябва да ми помагате.
Като начало кажете на татко да си гледа работата.
Закъснявайте за вечеря.
Сърбайте си супата.
По време на десерта си издухвайте носа.
Не им вярвайте, фройлайн Мария.
- Защо? - Защото ви харесвам.
Хайде, деца, навън за разходка.
Баща ви нареди. Побързайте.
Бързо, бързо!
Фройпайн Мария, аз съм икономката, фрау Шмит.
Приятно ми е.
Елате да ви покажа стаята ви.
Горкичките.
Имате късмет. Фройлайн Хепга получи змия.
Добър вечер.
- Добър вечер, деца. - Добър вечер, фройлайн Мария.
Очарователен ритуал.
В манастира ли го усвоихте?
Не.
Ревматизъм.
Извинете, не забравихме ли да благодарим на Бога?
Благодарим ти, Господи, за хляба си насъщен. Амин.
- Амин. - Амин.
Искам да благодаря на всички
за ценния подарък, който намерих в джоба си днес следобед.
Какъв подарък?
Тайна, капитане, между мен и децата.
В такъв случай я запазете и ни оставете да се храним.
Знаели сте колко съм притеснена
В непозната, нова за мен къща,
и колко важно е да се почувствам добре дошла.
Благодаря ви, че направихте първите ми мигове тук
топли и щастливи,
И приятни.
- Какво има, Марта? - Нищо.
Фройлайн, при всяко хранене ли, или само по време на вечеря,
ще НИ въвеждате В ЧУДНИЯ СВЯТ
на лошото храносмипане?
Нищо им няма, капитане, просто са щастливи.
- Добър вечер, Ролф. - Добър вечер, Франц,
- Всичко ли е наред? - Да.
- Нещо ново? - Може би.
- Тук ли е капитанът? - Вечеря.
- С цялото семейство? - Да.
Предайте му тази телеграма.
Разбира се.
Тепеграма, господине.
Франц, кой я донесе?
Онзи младеж Ролф, естествено.
Татко, бихте ли ме извинили?
Деца, утре рано заминавам за Виена.
Пак ли, татко!
Този път за колко време?
Не знам, Гретел.
- Пак ли на гости на баронеса Шрьодер? - Не се бъркай!
Всъщност да, Луиза.
- Защо не сме я виждали още? - За какво й е да те види?
Този път ще я видите. Ще я доведа на гости.
И чичо Макс.
- Чичо Макс! - Чичо Макс!
Ролф!
О, Ролф!
- Не, Лизеп, не бива. - Защо, глупчо?
- Не знам... - Нали затова ме чакаше тук?
Разбира се.
- Толкова ми липсваше, Лизел. - Наистина ли? Колко?
Толкова, че за малко да ти пратя телеграма, само за да ти я донеса.
Колко мило! Ами направи го сега.
- Но нали съм тук? - Моля те, изпрати ми телеграма.
Аз ще я започна. "Скъпа Лизел..."
"Скъпа Лизеп, искам да знаеш
какво чувствам към теб. Точка.
За съжаление, телеграмата вече е много скъпа.
Искрено твой, Ролф."
-"Искрено твой"? - Сърдечно твой.
-"Сърдечно твой"? - С много обич?
Да чакам ли отговор?
"Скъпи Ролф. Точка.
Не слагай точка! Твоя Лизел".
Защо все трябва да чакаме някой да прати телеграма на татко?
Кога ще те видя пак?
Ами...
Бих могъл да дойда по погрешка.
С телеграма за полковник Шнайдер. Пристигна от Берлин и отседна...
Никой не бива да знае, че е тук. Не казвай на баща си.
- Защо? - Ами баща ти е австриец.
Всички сме австрийци.
Някои смятат, че трябва да сме немци, и ги е яд на тези, които не са.
Готвят се да...
Дано баща ти си няма неприятности.
Не се тревожи, той е флотски герой. Има орден от императора.
Не се тревожа за него, а за дъщеря му.
- За мен ли? Защо? - Защото си...
- Такова дете! - Вече съм на 16. Не съм дете.
Ти чакай, момиченце, на сцената празна
на съдбата светлините.
Животът, момиченце, е страница празна,
КОЯГПО мъжете ще запълнят.
Мъжете ще запълнят.
Ти си на 16, почти на 17.
време е ба се замислиш.
Внимавай, пази се, добре замисли се,
че си на ръба на живота.
Ти си на 16, почти на 17.
Мъжете за теб се редят,
момци и ергени,
с внимание ще те отрупват.
А ти си тъй неподготвена
за света от мъже,
За мъжките неща.
Ще ти трябва мъж опитен и зрял
съвети ба ти база.
Аз съм на 17, почти на 18.
Ще се грижа за теб.
Аз съм на 16, почти на 17.
Знам, че съм наивна,
но приятели ми казват, че съм сладка
и аз съм склонна да им вярвам.
Аз съм на 16, почти на 17.
Невинна като роза,
за момци и ергени,
какво знам аз?
Аз съм тъй неподготвена
за света от мъже.
Стеснителна, страхлива Ц смутителна
за мъжките неща.
Ще ми трябва мъж опитен и зрял
съвети ба ми база.
Ти си на 17, почти на 18.
На теб ще се осланям.
Влез.
Фрау Шмит.
За новите ви рокли.
- Капитанът ги изпрати от града. - Колко са хубави!
Това ще са най-красивите ми дрехи.
Ако помоля капитана, дали ще ми даде още плат?
- Колко рокли ви трябват? - Не за мен, за децата.
Искам да им ушия дрехи за игра.
Децата на Фон Трап не играят. Те маршируват.
Не вярвам да одобрявате това.
Откакто почина горката му съпруга,
той се държи, сякаш е на кораба.
Свирки, заповеди.
Няма вече музика и смях.
Нищо, което да му напомня за нея. Дори децата.
Но това не е правилно.
Да...
Харесва ли ви стаята? Ще сменим завесите.
Тези са си много хубави.
Вече са поръчани нови.
- Не ми трябват нови. - Лека нощ.
Ако утре помоля капитана за плата...
- Той заминава рано сутринта. - Да. За колко време?
Не се знае. Последния път стоя цял месец при баронесата.
Не бива да го казвам, защото не ви познавам добре.
АКО ме питате, капитанът смята
да се ожени за баронесата преди края на лятото.
Чудесно! Децата отново ще си имат майка.
Да.
Лека нощ.
Отче наш, сега знам защо ме изпрати тук.
Да подготвя децата за нова майка.
Нека това семейство бъде щастливо.
Благослови капитана, Лизел и Фридрих.
Благослови Луиза, Бригита, Марта и малката Гретел.
И... Как се казваше другото момче?
Благослови и него.
Благослови игуменката, сестра Маргарита
И ВСИЧКИ В манастира.
А сега, Господи, относно Лизел...
Нека разбере, че съм нейна приятелка
И сподели С мен какво Й е на сърцето.
Ще ме обадиш ли?
Помогни ми да я разбера, за да я направлявам.
В името на Отца и Сина и Светия Дух.
Разхождах се навън, а някой закпючил външната врата по-рано.
Не исках да будя никого и като видях отворения ви прозорец...
Нали няма да кажете на татко?
Как успя да се покатериш?
Както винаги, като погаждаме номера на гувернантките.
Луиза го прави дори с буркан паяци в ръка.
Паяци?
Лизеп, сама ли се разхождаше?
Ако изперем роклята ти сега, утре никой няма да забележи.
Облечи това.
Свали си роклята и я накисни във ваната.
После ела да си поговорим.
Днес ви казах, че не ми трябва гувернантка.
Но може би греша.
Гретел, страх ли те е?
Страх ли те е от гръмотевиците?
Искаш ли да останеш при мен?
- Къде са другите? - Спят. Те не се боят.
Така ли? Виж.
Хайде, всички до един в леглото.
- Наистина ли? - Само сега. Хайде.
- А сега да изчакаме момчетата. - Няма да дойдат. Те са храбри.
Момчета, и вас ли ви е страх?
А, не. Искахме само да се уверим, че вие сте добре.
- Много мило, Фридрих. - Идеята не беше моя.
Курт се сети.
Курт! Ето кого пропуснах. Господи, благослови Курт!
Защо гърми?
Ами светкавицата и гръмотевицата разговарят помежду си.
- Светкавицата е лоша. - Не бих казала.
Тогава защо се гневи гръмотевицата?
Кара ме да плача.
Когато нещо ме тревожи, аз си мисля за приятни неща.
Какви неща?
Ами, приятни неща...
Нарциси.
Зелени поля.
Изпълнено със звезди небе.
Дъждовни капчици, котешки мустачета,
медни чайници, топли ръкавици,
кафееи пакети, вързани с канап.
Това са моите любими неща.
Шоколадови понита, ябълков пай до насита,
малко медено звънче, шницел с фиде,
диви гъски на лунна светлина.
Това са моите любими неща.
Момиченца в бели рокли със сатенени шевици,
снежинки на носа Ц миглите,
бяла зима, която пролетта топи.
Това са моите любими неща.
Когато кучето хапе
Ц пчелата ЖЦЛЦ,
когато съм тъжна,
си спомням любимите неща
Ц ПОВЕЧЕ няма тъга.
- Наистина ли помага? - Разбира се.
- Какво обичате? - Върбови пухчета!
- Коледа! - Малки зайчета!
Змии!
- Шоколадова глазура! - Да няма училище!
Бой с възглавници!
- Тепеграми! - Подаръци за рождени дни!
- Всякакви подаръци! - Калинки!
Киханици!
Наздраве!
Видяхте ли колко е забавно?
Дъждовни капчици, котешки мустачета,
медни Чайници, топли ръкавици,
кафееи пакети, вързани с канап.
Това са моите любими неща.
Шоколадови понита, ябълков пай до насита,
малко медено звънче, шницел с фиде,
диви гъски на лунна светлина.
Това са моите любими неща.
Всички заедно!
Момиченца в бели рокли със сатенени шевици,
снежинки на носа Ц миглите,
бяла зима, която пролетта топи.
Това са моите любими неща.
Когато кучето хапе...
Кучето хапе.
Здравейте.
Фройлайн, не ви ли казах, че тук се ляга точно навреме?
Бурята разтревожи децата и аз...
Казахте го.
Трудно ли запомняте такива прости указания?
Само по време на буря.
- Л изеп? - Да, татко?
След вечеря май не те видях.
Така ли? Ами всъщност...
да?
Аз бях...
Иска да каже,
че двете решихме да се опознаем тази вечер.
Но вече е много късно. Деца, чухте баща си. Веднага по пеглата!
Фройлайн, сигурно сте запомнили, че сутринта заминавам.
Помнете също, че дисциплината е най-важното правило в този дом.
И се надявам до завръщането ми
да сте Я ПОСТИГНЗЛИ донякъде.
Капитане?
Нека поговорим за дрехи за децата за игра.
- Ако имах плат... - Има много неща,
които трябва да се спазват.
- Но Те са “даващи.
А аз съм техен баща.
Лека нощ.
Момиченца в бели рокли със сатенени шевици.
Когато кучето хапе и пчелата жили,
когато съм тъжна,
си спомням любимите неща
Ц повече няма
тъга.
Деца, ей тук. Вижте!
Хайде!
Фройлайн Мария?
Може ли да правим това всеки ден?
- Скоро ще ви омръзне. - Сигурно.
А през ден?
По-забавно е и от лепилото върху четката за зъби на фройлайн Жозефина.
Как може добри деца като вас да погаждат такива номера?
- Много е лесно. - Но защо?
Как иначе татко ще ни обърне внимание?
Разбирам.
Ще трябва да помислим по въпроса.
А сега всички елате.
Какво ще правим?
Ще решим какво да изпеем на баронесата.
Татко не обича да пеем.
Ще променим мнението му. Какви песни знаете?
Никакви.
- Нито една? - Дори не умеем да пеем.
Да не губим време. Трябва да се научите.
Но как?
Ще започнем от самото начало.
Много добро място за начало.
Когато четете, започвате С...
А, Б, В...
А песните започват с до-ре-ми.
ДО-ре-ми.
Първите три ноти са...
ДО-ре-ми.
До-ре-ми-фа-соп-па-си
Я да го направя по-лесно.
"До" - сърничка, тичаща навън,
"ре" - слънчев лъч ни огря,
"ми" - така казвам "мен",
"фа" - далеч, далеч побягнах,
"сол" - живот без нея няма,
"па" е нотата след "сол",
"си" - земята е голяма,
и ето го отново "до". О-о-о.
- До! - Сърничка, тичаща навън.
- Ре! - Слънчев лъч ни огря.
- Ми! - Така казвам "мен".
- Фа! - Далеч, далеч побягнах.
- Сол! - Живот без нея няма.
- Па! - Това е нотата след "сол".
- Си! - Земята е голяма.
И ето го отново...
- До! - Сърничка, тичаща навън.
Ре, слънчев лъч ни огря.
Ми, така казвам "мен".
Фа, далеч, далеч побягнах.
Сол, живот без нея няма.
Па, това е нотата след "сол".
Си, земята е голяма.
И ето го отново "до".
До-ре-ми-фа-сол-ла-си-до, сол-до.
До-ре-ми-фа-соп са само инструменти, с които градим песента.
С нотите ще можете да пеете безброй песни,
като ГИ размествате ето така...
Сол-до-ла-фа-ми-до-ре.
Можете ли го?
Сол-до-ла-фа-ми-до-ре.
Сол-до-ла-си-до-ре-до.
А сега ще ги обединим.
Сол-до-ла-фа-ми-до-ре.
Сол-до-ла-си-до-ре-до.
- Чудесно. - Но това нищо не значи.
Ще сложим думи, по една за всяка нота.
Ето така.
Щом нотите ний овладеем,
можем почти всичко ба изпеем.
Заедно!
Щом нотите ний овладеем,
можем почти всичко ба изпеем.
- До! - Сърничка, тичаща навън.
- Ре! - Слънчев лъч ни огря.
- Ми! - Така казвам "мен".
- Фа! - Далеч, далеч побягнах.
- Сол! - Живот без нея няма.
- Па! - Това е нотата след "сол".
- Си! - Земята е голяма.
И ето го отново "до".
345:
- Ми. - Фа.
- Сол. - Па.
- Си. - До, до.
- Си. - Па.
- Сол.
- Ми. - Ре.
- До. - Ми, ми.
- Ми. - Сол, сол.
- Фа, фа.
- Па. - Си, си.
- До. - Ми, ми.
- Ми. - Сол, сол.
- Фа, фа.
- Па. - Си, си.
Щом нотите ний овладеем,
можем почти всичко ба изпеем.
До! Сърничка, тичаща навън.
Ре! Слънчев лъч ни огря.
Ми! Така казвам "мен".
Фа! Далеч, далеч побягнах.
Сол! Живот без нея няма.
Па! Това е нотата след "сол".
Си! Земята е голяма.
И ето ги отново...
Сол-до-ла-фа-ми-до-ре.
Сол-бо-л а-фа-си.
Па-сол.
Фа.
Ми-ре.
Си-до.
Сол-до!
Планините са фантастични.
Издигнах ги специално за теб.
Дори на 3000 м височина,
Георг пак е на висотата на положението.
Ако не оправиш хумора си, оттеглям поканата.
Не си ме канил, аз се самопоканих.
- Естествено. - Трябваше ти трети човек,
а на мен - МЯСТО С отлична КУХНЯ,
И чудесни вина
На добра цена.
Макс, ужасен си.
Не, аз съм обаятелен използвач.
ЧУЙТе!
Това е хорът на манастира Клопман.
Добри са.
Много са добри.
Трябва да проуча района.
Някъде зажаднял хор очаква Макс Детвайлер
да го прочуе на Залцбургския фолклорен фестивал.
- За тях славата, за теб парите. - Признавам, че не е справедливо.
Но един ден се надявам да получа и славата.
Боже, какво е това?
Нищо. Местни хлапета.
Чувствам се възхитително, Георг, тук с теб.
Дърветата и езерата са еднакви навсякъде.
Знаеш, че нямах това предвид.
- Аз ли съм възхитителен? - Толкова ли е невъзможно?
Не, просто е крайно невероятно.
- Ето, пак се подценяваш. - Е, опасен шофьор съм.
Тук си по-малко загадъчен.
- В естествената ми среда ли? - Да.
Опитваш се да кажеш, че мястото ми е
сред птиците, цветята И вятъра,
който движи листата?
Колко поетично!
Което си е вярно...
Мястото ми е повече тук, отколкото във Виена, в бляскавите ти салони,
където бърборя с омразни досадници, давя се в шампанско
и се препъвам във вапсове на разни Щрауси.
- Това ли искаш да кажеш? - Да.
И как ти хрумна?
Много е хубаво тук, Георг. Красиво и спокойно.
Как напускаш това място?
Преструвам се, че живея активно.
А това предполага целенасоченост.
Да не би да бягаш от спомените?
Или търся причина да остана тук.
Затова ли идваш често във Виена?
- Или по друг повод? - Не бих те нарекъл "повод".
А какво?
Прелестна,
очарователна, остроумна, изящна, великолепна домакиня
и, дано не ме намразиш за това,
донякъде МОЯ спасителка.
Колко неромантично!
Бих бил неблагодарник, ако отрека,
че ТИ върна смисъла В живота МИ.
Е, аз съм забавна,
имам най-добрия шивач във Виена, бляскави приятели.
- Давам весели приеми. - О, да.
Но извън това,
съм просто богата, необвързана
и търсеща, като теб.
Още Щрудел, хер Детвайлер?
- Колко парчета изядох? - Две.
Нека бъдат три, нечетно число.
Още ли ядеш, Макс? Явно си нещастен.
Онзи чуден квартет, който се опитвам да отмъкна от Сол Хюрок...
- Какво стана? - Саша Петри ме изпревари.
Мразя крадците.
Макс, трябва да започнеш да се харесваш.
Трябваше да звъня до Париж, Рим и Стокхолм.
- По телефона на Георг, естествено. - Как иначе?
Обичам богатите, живота им и начина ми на живот, когато съм с тях.
Къде пи са децата?
Чупи са, че пристигам, и са се скрипи.
Искаше ми се да те посрещнат.
Макс, излез от амплоато си и се опитай да бъдеш чаровен.
Е?
Какво?
Е, той реши ли вече? Чувам ли сватбени камбани?
- Ще се скъсат да звънят. - Великолепно.
- Но не за мен. - Какво ще рече това?
Не е твоя работа.
Обичам Георг и не желая да си играеш с нас.
Аз съм дете. Обичам играчките. Недей да криеш.
Нека чуя всички отвратителни подробности.
Мисля, че съм тук, за да бъда одобрена.
- Е, значи ще вземеш изпита. - Не е толкова лесно.
Доколкото те познавам, знам, че ще намериш начин.
- Той не е като другите. - Да. Богат е.
Смъртта на жена му му причини ужасна мъка.
А смъртта на мъжа ти ти причини ужасно богатство.
Макс, такова животно си.
Вие сте ми като роднини, затова искам да се ожените.
Тези хубави пари трябва да останат в семейството.
- Какво правиш там? - Капитан Фон Трап.
Просто търсех...
Не видях... Тоест не знаех, че...
Хайл Хитлер!
Кой си ти?
Нося телеграма за хер Детвайпер.
- Аз съм хер Детвайлер. - Да, сър.
Достави телеграмата, а сега изчезвай.
- Той е просто момче. - Аз пък съм просто австриец.
Каквото е писано, ще се случи. Важното е да не се случи на теб.
Макс, как можа да го кажеш!
Нямам политически убеждения.
- Не мога да попреча на другите. - Можеш.
И трябва.
Ехо!
Отнесе се. Къде си?
В един свят, който изчезва, уви.
Има ли някакъв начин да те върна в моя свят?
- Татко! Татко! - Ето го татко ви!
Капитане, вие се върнахте!
Веднага Излезте от водата!
Вие трябва да сте баронеса Шрьодер.
Измокрих се до кости.
Равнис!
Това е баронеса Шрьодер.
А това са
моите деца.
Приятно ми е.
Всички вътре, изсушете се, преобпечете се и пак тук! Веднага!
Фройлайн, вие останете!
Ще ида да видя какви ги върши Макс.
Сега, фройпайн,
искам честно да МИ отговорите.
Да, капитане.
Питам се дали е възможно...
Възможно ли е децата ми да са се катерили днес по дърветата?
Да, капитане.
Ясно.
И откъде взеха тези...
- Дрехи за игра. - Така ли ги наричате?
УШИХ ГИ ОТ завесите В моята стая.
- От завесите? - Много са здрави.
Къде ли не бяха с тях.
Да не искате да кажете, че децата ми обикалят Залцбург,
облечени в стари завеси?
И много се забавляваха!
- Те имат униформи! - По-скоро усмирителни ризи.
Няма да ви простя.
Децата не са деца, ако треперят над дрехите си.
Те не се оплакват.
Не смеят, защото ви обичат и ги е страх.
Не желая да слушам.
Да, но се налага, често отсъствате...
Нито дума повече!
Знам, че не искате, но трябва!
- Лизел вече не е дете. - Нито дума повече...
Скоро тя ще стане жена и вие няма да я познаете.
Фридрих иска да е мъж като вас, но кой да го научи?
Как смеете?
Бригита ще ви го каже. Тя всичко знае.
Курт крие болката си, когато го пренебрегвате.
- Като всички тях. Достатъчно.
Луиза не съм я опознала още.
Малките се нуждаят от любов. Моля ви, обичайте ги!
Не ми се слуша повече.
- Не съм свършила, капитане! - Свършихте, "капитане"!
Фройпайн.
Още сега си съберете багажа
и обратно в манастира.
Какво е това?
Нарича се пеене.
Знам това, но кой пее?
Децата.
Децата?
Научих ги на една песен, която да изпълнят за баронесата.
Сърцето пърха, за ба пее песента, що от тях се лее.
Песента, що от тях се лее.
Сърцето ми ще полети, сякаш птица лекокрила,
хвръкнала към небесата,
към небесата.
Ще въздъхне като звън камбанен,
носен от ветрец уханен,
ще се смее като ручей,
лъкатушещ ЦЗ полята,
ЦЗ полята.
Ще пее нощем
като чучулига във тревата.
В планините отивам,
когато самотно е моето сърце,
защото знам, че ще чуя
предишните звуци.
Сърцето ми ще се благослови
от звука на музиката
и ще пея аз
отново.
Еделвайс!
Не си ми казвал, че децата ти са толкова чаровни.
Останете тук.
Фройпайн.
държах се
зле, простете ми.
Прекалено много говоря. Това е един от недостатъците ми.
Бяхте права.
Не познавам децата си.
Не е късно, капитане. Те желаят да бъдат с вас.
Вие върнахте музиката в дома ми.
Бях забравил.
Фройпайн.
Искам да останете.
Моля ви да останете.
- Ако мога да помогна. - Вече помогнахте.
Повече, ОТКОЛКОТО съзнавате.
Марта.
Завеса!
Горе е планината живееше козарче самотно.
Па, па, па.
Силен бе гласът на козарчето самотно.
Па, па, па.
Хората е града отдалеч го чуха,
Па, па, па.
Гласът му звънък и ясен те дочуха.
Па, па, па.
Па, па, па. Па, па, па.
Марта. Марта!
Гретел, принца!
И принцът на моста ясно го чу.
Па, па, па.
Мъжете на пътя ясно го чуха.
Па, па, па.
В кръчмата всички ясно го чуха.
Па, па, па.
Пиещите бира ясно го чуха.
Па, па, па.
Едно момиченце ясно дочу го.
Па, па, па.
И също тъй звънко на песента му отвърна.
Па, па, па.
Скоро майка й със задоволство чу.
Па, па, па.
Дуета на дъщеря й с козарчето.
Па, па, па.
- А, а, а. - А, а, а.
- Па, па, па. - Па, па, па.
Па, па, па.
Па, па, па. Па, па, па.
Едно момиченце ясно дочу го.
Па, па, па.
И също тъй звънко на песента му отвърна.
Па, па, па.
Скоро майка й със задоволство чу.
Па, па, па.
Дуета на дъщеря й с козарчето.
Па, па, па.
Щастливи бяха те. Па, па, па.
Скоро дуетът стана трио.
Па, па, па.
- Па, па, па. - Па, па, па.
Па, па, па. Па, па, па.
'БРЗВОІ 'БРЗВОІ
Отлично!
ЧУдесно!
- Да задържим ли куклите, чичо Макс? - Можем ли?
Разбира се.
Иначе щях ли да кажа да изпратят сметката на баща ви?
Поздравявам ви, фройлайн.
Много съм впечатлен.
Това са вашите деца, капитане.
Има ли нещо, което да не умеете?
Май не ме бива за монахиня.
Ако имате проблеми, с радост ще ви помогна.
Внимание!
Имам една изненада!
Днес, след дълго търсене,
най-сетне открих кой ще участва във фестивала.
Браво, Макс.
Кого ще експпоатираш този път?
- Хорът на "Свети Игнатий"? - Студено!
Хорът на манастира "Клопман"?
- Не,не. - Не?
Кажи ни!
Семейна певческа група. Никога няма да се сетиш, Георг.
Каква прекрасна идея!
Кое е семейството?
Твоето.
Ще бъдат гвоздеят на фестивала.
- Кое е смешното? - Ти, Макс.
Скъп, но много забавен.
- Ще предизвикат сензация! - Не, Макс.
Страхотна идея. Свежа, оригинална.
Моите деца не пеят пред публика.
Е, поне опитах.
Деца, кого ще чуем сега?
Кого?
Да.
Решението е единодушно.
Вас, капитане.
Мен?
- Не разбирам. - Молим ви.
Не, не.
Научих, че преди сте свирели много добре.
- Това беше преди много време. - Спомням си, татко.
- Изсвирете нещо, което знаем. - Молим те, татко.
Добре.
- Защо не ми каза? - Какво?
Да си донеса хармониката?
Еделвайс.
Всяка сутрин ме посрещаш.
мъничък, бепичък,
ЧЦСГПІЈЧЪК, СЗЗГПЛЦЧЪК,
щастлив,
че ме виждаш.
Снежен цвят,
Цъфти и расти.
Цъфти и расти навеки.
Еделвайс.
Благослови родината ми навеки.
Еделвайс. Еделвайс.
Всяка сутрин ме посрещаш.
- Мъничък, бепичък. - Мъничък, бепичък.
- Чистичък, сеетпичък. - Чистичък, сеетпичък.
Щастлив,
че ме виждаш.
Снежен цвят,
Цъфти и расти.
Цъфти и расти навеки.
Еделвайс.
Благослови родината ми навеки.
Още една дума, Георг, и те включвам в новата си програма.
Група Фон Трап.
Хрумна ми нещо.
Хайде наистина да изпълним къщата с музика.
Докато съм тук, трябва да дадеш грандиозен прием в моя чест.
- Прием? - Да, татко, молим те!
Време е да се запозная С приятелите ТИ
и те - с мен. Съгласен ли си?
- Разбирам - Молим те!
Деца, време е да лягате. Кажете "лека нощ".
Лека нощ, татко.
- Лека нощ. - Лека нощ, баронесо Шрьодер.
Лека нощ, татко.
Лека нощ, чичо Макс.
Това ще е първият ми прием, татко!
- Капитане. - Хер Целер. Баронеса Шрьодер.
- Добър вечер, хер Цепер. - Баронесо.
Приятно ми е. Добър вечер.
Вероятно забелязахте недвусмислено развятото австрийско знаме.
Жените са толкова красиви!
Грозни са.
Защото те е страх от тях.
Само мъжете ги е страх.
- За мен мъжете са красиви. - Ти пък какво разбираш?
Лизеп, с кого танцуваш?
С никого.
Не е вярно.
Може ли да ви поканя?
С удоволствие, млади момко.
Защо не сте ми казали, че умеете да танцувате?
За да не направите от нас танцова трупа Фон Трап.
Какво свирят?
Пендлер. Австрийски народен танц.
- Покажете ми. - Не съм го танцувала от дете.
Ще си спомните. Моля ви!
- Добре... - Моля ви!
Добре, ела.
Ти се покланяш, аз правя реверанс.
- Така ли? - Да. А сега малко се разхождаме.
Едно, две, три. Едно, две, три.
Едно, две, три, стъпка. Стъпка, подскок. Стъпка, подскок.
Сега се завъртаме. Не съвсем.
Хайде пак. Подкок, стъпка, подскок. Завъртане.
Курт, трябва ни практика.
Ще позволите ли?
Нататък съм го забравила.
- Лицето ви е цялото червено. - Нима?
Не съм свикнала да танцувам.
Беше чудесно.
Вие сте хубава двойка.
Време е децата да си лягат.
Още малко.
- Приготвипи сме нещо специално. - Да.
Хайде!
Напразно се тревожеше, Георг,
че няма да имаш приятели на приема.
- Доста захладя, не мислиш ли? - Не мисля.
На мен ми се стори горещо.
Дами и господа.
Децата на капитан Фон Трап ще ви пожелаят лека нощ.
Големият часовник в хола бие тъжовно,
приглася му камбаната църковна.
А горе е стаята ни детска една малка птичка смешна
не млъква с нейното "ку-ку".
Ку-КУ-
- Със съжаление ни съобщават. - Ку-ку.
- Но много твърдо настояват. - Ку-ку.
-'(Цовиждане" да кажат. - К у-ку.
На вас.
Довиждане, до скоро, ауфвидерзен, лека нощ.
Жалко, че трябва ба напусна тази прекрасна гледка.
Довиждане, до скоро, ауфвидерзен, адио.
Адио, адио на вас, и вас, и вас.
Довиждане, до скоро, о ревоар, ауфвидерзен.
Иска ми се да остана и да опитам първото си шампанско.
- Да? - Не.
Довиждане, до скоро, ауфвидерзен, сбогом.
Напускам с въздишка и ви казвам сбогом.
Сбогом.
Трябва да вървя.
Не мога ба ви лъжа.
Аз попитам, рея се.
Отлитам, летя.
Слънцето отива да спи,
аз също.
до скоро.
Сбогом.
Ауфвидерзен, довиждане.
Довиждане.
Каква ли сензация ще бъдат на фестивала!
Млада госпожице, искам да говоря с вас.
Георг, не я пускай, тя трябва да остане на приема.
- В никакъв случай. - Тихо, тихо.
- Георг, моля те! - Стига да желаете, фройлайн.
Аз настоявам. Ще бъдете моя дама.
Въпросът е служебен. Франц,
още едни прибори до моите за фройлайн Мария.
- Както кажете. - Значи всичко е уредено.
- Да. - Не съм облечена подходящо.
Преоблечете се, ще ви изчакаме.
Сигурно много се гордеете с децата си.
Да, наистина.
Какъв по-красноречив израз на благородството на страната ни
от невинните гласове на нашите деца?
Моля ви, бароне.
Да не би само Австрия да е благодетепна?
Някои от нас предпочитат пеещи австрийски гласове
пред грозните германски заплахи.
Щраусът заравя глава в пясъка,
а понякога - в националния флаг.
Онези, които ви предупреждават за наближаващия аншлус,
може би ще бъдат чути от вас, ако напишат музика към думите си.
Ако нацистите превземат Австрия, вие ще биете най-големия барабан.
Ласкаете ме.
Толкова съм несръчен. Нямах такова намерение.
Много мило, че ми предложихте помощта си.
С удоволствие, Мария.
Едва ли ще намеря подходяща рокля.
Къде е онази красива рокля, която носехте снощи?
Когато капитанът не откъсваше очи от вас.
Не откъсваше очи от мен ли?
Хайде, и двете сме жени.
Разбираме, когато мъжете ни забелязват.
- Ето. - Капитанът забелязва всичко.
Няма нужда да се оправдаваш, Мария.
Ти си много симпатична.
Капитанът няма да е мъж, ако не те забележи.
Баронесо, надявам се да се шегувате.
Ни най-малко.
Но аз нищо не съм...
И не е необходимо.
За мъжа няма нищо по-неустоимо от влюбена в него жена.
- Влюбена в него? - Да.
А най-милото в случая е, че той мисли, че е влюбен в теб.
Не е вярно!
Не може да не си забелязала как те гледа в очите.
А ти се изчерви, когато танцувахте преди малко.
Успокой се.
Ще му мине бързо.
Като на всички мъже.
Тогава трябва да си тръгна.
Не бива да оставам тук.
- Мога ли да помогна с нещо? - Не.
Да.
Моля ви, не казвайте на капитана.
И през ум няма да ми мине.
Довиждане, Мария.
От теб ще излезе добра монахиня.
Шампанско, скъпи.
Иска ми се да празнувам. Наздраве!
- Знаеш нещо. - Може би.
Щом си толкова умна, кажи ми как да накарам Мария да убеди Георг.
Искам децата на фестивала.
Елза, това е важно за Австрия.
И на теб няма да навреди.
И аз си го помислих.
Ако става въпрос за влияние,
може би трябва да говориш с мен.
Пауза
Антракт
“Две. "Три.
- Четири. - Пет.
- Шест. - Седем.
Осем.
- Четири. - Две.
- Седем. - Пет.
- Две. - Шест.
Колко е забавно!
- Четири. - Аз съм номер 5.
- А, да. - Осем.
- Две. - Четири.
Шест.
Две.
Може ли да спрем? Изморихме се вече.
Разбира се, скъпи.
Утре пак ще поиграем.
Толкова е спокойно в провинцията.
Малко Лимонада?
Трябва да има по-лесен начин.
Умирам от удоволствие като си те представя майка на 7 деца.
Как ще се справиш?
Скъпи, не си ли чувал
за онова мило нещо, наречено пансион?
Баронеса Макиавели.
- Чичо Макс, къде е татко? - Вътре в къщата.
Защо сте толкова посърнали?
- Нищо. - Сетих се. Хайде да репетираме.
За какво?
Все едно, че сме на сцената на фестивала.
- Не ми се пее. - Не и без фройлайн Мария.
Лизел, донеси китарата. Хайде, Марта!
Заемете местата си.
Усмихнете се! Точно така. Дай тон, Лизел.
А сега ме впечатлете.
Фридрих, Гретел, пейте.
- Не мога, боли ме пръстът. - На приема пя прекрасно.
Хайде, опитайте. Горе главите! По-весело!
Добре, Лизел.
Планините оживяват
от звука на музиката,
от песни, ЩО са пели
хилядолетия цели.
Планините ме изпълват
със звука на музиката.
Искаха да МИ попеят, миличките.
Прекрасно, не спирайте.
- Един коктейл, Георг? - Не скъпа, благодаря.
- Татко? - Да, Бригита.
Вярно ли е, че фройлайн Мария няма да се върне?
Да, сигурно е вярно. А това какво е?
- Розова лимонада. - Примесена с: Лимонада.
Не го вярвам, татко.
- Кое'? - За фройпайн Мария.
А, да, фройлайн Мария.
Нали ви казах какво пише в бележката?
Липсва Й животът в манастира.
Трябвало е да си тръгне.
Това е.
Вече събрах смелост да опитам това.
- Дори не се сбогува. - Сбогува се в бележката.
Не е същото.
Нито сладко, нито кисело.
Само прекалено розово.
Татко, коя ще е новата гувернантка?
Ами...
Повече няма да имате гувернантки.
- Така ли? - Да.
Ще имате нова майка.
Нова майка?
Снощи го обсъдихме и решихме.
Ще бъдем много щастливи.
Добре, добре. А сега марш да си играете!
Да, деца?
- Казвам се Лизел. - Да, Лизел?
Искаме да видим фройлайн Мария.
Фройлайн Мария?
О, Мария.
Влезте, моля.
Изчакайте тук.
Аз съм сестра Маргарита. Разбрах, че питате за Мария.
Искаме да я видим. Ще Й кажете ли, че сме тук?
- Боя се, че е невъзможно. - Трябва!
- Тя е гувернантката ни. - Искаме я!
Тя дори не се сбогува.
Искаме само да поговорим с нея.
Съжалявам, но тя е в уединение.
- Не иска никого да вижда. - С нас ще се види!
Искам да Й покажа пръста си.
Друг път, мила.
Ще й кажа, че сте идвали.
- Много мило, че се отбихте. - Трябва да говорим с нея.
Тръгвайте, деца. Отивайте си у дома.
Сигурна съм, че иска да ни види.
Сестра Маргарита, молим ви.
- Довиждане, деца. - Сестра Маргарита, молим ви.
Какво става, сестро?
Децата на капитан Фон Трап, Майко.
Дошли са при Мария.
Още ли не е проговорила?
Нито думичка, само се моли.
Горкичката!
Странно. Щастлива е, че се върна,
НО въпреки това е нещастна.
Не биваше да я оставям сама толкова време.
Доведи я, дори ако не е готова.
Да, пресвета майко.
Сестра, отведи новата послушничка да се преоблече.
Бог да те благослови.
Доведи я.
Ти си нещастна. Толкова ми е мъчно.
Пресвета майко.
Защо те отпратиха?
Не ме отпратиха, сама напуснах.
Седни, Мария.
Разкажи ми какво се случи.
Изплаших се.
- Изплаши се? Зле ли се държаха с теб? - Не.
Не, просто бях объркана. Чувствах...
Никога не бях изпитвапа такива чувства.
Не можех да остана повече. Знаех, че тук ще съм в безопасност.
Мария, манастирът не е място, където да избягаш.
От какво бягаш?
Не мога да го видя отново.
Него?
Свободна сте, сестро.
Капитан Фон Трап?
- Влюбена ли си в него? - Не знам.
Не знам...
Баронесата така каза. Каза, че той ме обича.
Но аз не исках да го повярвам.
Понякога погледите ни се срещаха.
Дъхът ми секваше.
- Показа ли му чувствата си? - Може би неволно...
Това ме измъчваше. Изпъпнявах божие поръчение
и не би било редно да търся обич. Не можех да остана.
Готова съм вече за обета.
- Моля те, помогни ми. - Мария.
Любовта между мъжа и жената е свята. Ти можеш силно да обичаш.
Трябва да разбереш кого иска Господ да обичаш.
Аз съм дала обет да се посветя на Всевишния.
Момичето ми, ако обичаш този мъж, не означава, че обичаш Него по-мапко.
Не.
Трябва да разбереш.
Трябва да се върнеш.
Майко, не искайте това от мен. Позволете ми да остана.
Не можеш да криеш проблемите си зад тези стени.
Посрещни ги лице в лице.
Изживей живота, който ти е отреден.
Всеки хълм изкачи,
търси надлъж и шир.
Всеки път измини,
всяка познайна пътека.
Всеки хълм изкачи,
всеки вир премини.
Следвай всяка небесна дъга,
ала открий свойта мечта.
Дарявай на тази мечта
цялата любов на света
всеки ден от живота си,
докато съществуващ.
Всеки хълм изкачи,
всеки вир премини.
Следвай всяка небесна дъга,
ала открий свойта мечта.
Дарявай на тази мечта
цялата любов на света
всеки ден от живота си,
докато съществуващ.
Всеки хълм изкачи,
всеки вир премини.
Следвай всяка небесна дъга,
ала открий
свойта мечта.
Не знаех, че децата ми са потайни.
Не сме потайни, татко.
Обикновено не закъснявате за вечеря.
- Забравихме колко е часът. - Виждам.
Кой пръв ще ми каже истината? Фридрих.
Бригита, Лизеп.
Къде според теб сме били, татко?
Щом не ни вярваш, значи подозираш къде сме били.
Марта! “да, Татко?
Ти ми кажи.
Фридрих ти каза. Брахме плодове.
- О, да, брахте плодове. - Да. Беше много забавно.
Цял следобед?
- Набрахме купища. - Купища?
- Те са навсякъде. - Какви точно?
- Боровинки. - Боровинки.
Много е рано за боровинки.
- Бяха ягоди. - Я годи?
Но от студа напоследък бяха посинели.
Добре, нека ги видя. Покажете ми ги.
- Ние... - Ами...
- Покажете ми какво сте набрали. - Няма ги вече.
Така ли? Къде са?
- Ние... - Изядохме ги.
- Изяли сте ги? Всичките? - Да!
- Бяха хубави. - Вкусни.
Много добре.
Щом сте се натъпкани с купища вкусни плодове,
значи не сте гладни. Ще кажа на фрау Шмит,
че няма да вечеряте.
Ти си виновен! Трябваше да му кажем.
И да побеснее?
По-добре отколкото да умрем от глад.
Нищо лошо не сме направили. Искахме само да я видим.
Червата ми куркат.
Поне да ни бяха пуснали при нея.
- Какъв ли е вкусът на тревата? - Чувствам се ужасно.
Когато фройлайн Мария се чувстваше зле, тя пееше онази песен.
Хайде да опитаме.
Дъждовни капчици,
котешки мустачета,
медни Чайници,
топли ръкавици,
кафееи пакети, вързани с канап.
Това са моите любими неща.
Защо не ми е по-добре?
Момиченца е бели рокли
СЪС сатенени ШЅЗЦЦЦ,
снежинки на носа Ц миглите,
бяла зима...
Фройлайн Мария се върна!
Която пролетта топи.
Това са моите любими неща.
Когато кучето хапе и пчелата жили,
когато съм тъжна,
си спомням любимите неща
Ц повече няма
тъга.
- Така се радвам, че ви виждам. - Липсваше ни.
И вие ми липсвахте.
- Как си, Курт? - Гладен.
- Какво ти е на пръста? - Прищипах го.
- Къде? - В зъбите на Фридрих.
- Добре ли си, Лизеп? - Напълно.
- Получават ли се телеграми? - Нито една.
Но вече свикнах. С нетърпение очаквам да започнем училище.
То не е бягство от проблемите. Трябва да ги решиш.
Имам много да ви разказвам.
- Ние също. - Сигурна съм.
Най-важното нещо е, че татко ще се жени.
Така ли?
Да. За баронеса Шрьодер.
Разбирам.
Татко! Фройлайн Мария се върна!
Върна се от манастира.
Добър вечер, капитане.
Добър вечер.
Хайде, всички вътре на вечеря.
Вечеря!
Тръгнахте си, без да се сбогувате, дори с децата.
Неправилно постъпих. Простете.
Защо го направихте?
Не ме питайте. А и причината вече я няма.
Фройлайн Мария, вие сте се върнали!
Колко хубаво, нали, Георг?
Желая ви щастие, баронеса.
И на вас, капитане. Разбрах, че се жените.
Благодаря, скъпа.
За постоянно ли се върнахте?
Докато намерите нова гувернантка.
Ето къде си бил.
Ще говоря с готвачката за шницела.
Не е полезен за фигурата ми.
И те кара да мълчиш по време на вечеря.
Или беше от виното?
По-скоро от виното.
Не знаеш колко ми е трудно
да ти избера сватбен подарък.
Знам, че аз ти стигам,
НО искам да имаш нещо за СПОМЕН.
Първо си мислех за писапка,
НО ТИ вече СИ имаш.
След това си мислех за вила в Южна Франция,
но тя не се побира в кутия.
Какво ще кажеш за яхта?
Дълга и лъскава, за Средиземноморието,
или мъничка за ваната ти?
- Елза. - Къде ще прекараме медения месец?
Това е истински проблем.
Първо мислех за окопосветско пътуване, после си казах:
"Трябва да има нещо по-хубаво."
- Не се тревожи скъпи, аз ще... - Елза.
Да, Георг.
Няма да се получи
между нас двамата.
Не съм честен и с двама ни.
Не е справедливо спрямо теб.
- Когато двама говорят за сватба... - Не, недей.
Не казвай нищо повече.
Виж, размислих.
Колкото и да те обичам, мисля, че ти не си мъжът за мен.
Ти си прекалено независим.
На мен ми трябва някой, който има нужда от мен.
Или от парите ми.
Беше ни толкова хубаво заедно и ти благодаря за това.
Сега, ако ме извиниш,
ще си стегна багажа
и ще се върна във Виена, където ми е мястото.
А някъде там
броди едно момиче, което според мен
няма да стане монахиня.
Сбогом, скъпи.
Привет.
Знаех си, че ще ви намеря тук.
Искате ли нещо?
Не, не, седнете. Моля ви.
Моля.
Може ли?
Все си мисля и се питам две неща.
Защо избягахте в манастира?
И защо се върнахте?
Трябваше да изпълня едно задължение
И се върнах да ГО ИЗПЪЛНЯ.
Това ли е всичко?
И ми домъчня за децата.
Да.
- Само за децата? - Не. Да.
- Не трябваше ли да ми е мъчно за тях? - Да, разбира се,
Просто се надявах, че вие...
Може би...
да?
След като си заминахте, нищо не беше както трябва.
И пак ще е така, ако си тръгнете.
Няма ли да премислите?
Убедена съм, че баронесата ще ви накара да се почувствате по-добре.
Мария.
- Няма да има баронеса. - Така ли?
Не.
Не разбирам.
Развалихме годежа и...
- Съжалявам. - Да. Така ли?
- Наистина? - Да.
Не бива да се жениш за някого,
ако обичаш някой друг.
Нали?
Пресветата майка казва:
"Когато Господ затваря вратата, някъде открехва прозорец."
И какво друго казва?
Че човек трябва да търси съдбата си.
Затова ли се върна?
Намери ли я?
Мария.
Мисля, че да.
Сигурна съм.
Обичам те.
Възможно ли е това да се случва на мен?
Дали съм имала нещастно детство?
Дали съм имала тревожна младост?
Но някъде в тревожното ми минало
зрънце от истина добра е имало.
Защото ти си тук и ме обичаш,
НЅЗЗЗЦСЦМО от ЗСЦЧКО.
Значи в детството ми или на младини
съм сторила нещо добро.
Нищо не се получава случайно,
ГПОЗЗ е закон.
Значи в детството ми или на младини
съм сторила нещо добро.
Знаеш ли кога те обикнах?
На онази вечеря, когато седна върху шишарката.
Какво?
А аз - когато ти за пръв път наду свирката.
О, любов моя!
Ето те тук до мен и ме обичаш,
НЅЗЗЗЦСЦМО от ЗСЦЧКО.
Значи в детството ми или на младини
съм сторила нещо добро.
Нищо не се получава случайно,
ГПОЗЗ е закон.
Значи е детството ми
или на младини
СЪМ сторила нещо,
нещо добро.
Мария.
Трябва ли да искам от някого разрешение да се оженя за теб?
- Защо не го поискаме от... - Децата?
Как да разрешим проблем като Мария?
Как да уловим облак и да го спрем?
Как бума ба намерим точна за Мария?
Развей прах.
Своенравна. Шегаджийка.
Има от какво ба се поучи,
има още какво ба научи.
Но как да й внушим смирение?
Как ба задържим вълна върху брега?
Как да разрешим проблем като Мария?
Как да задържим лунен лъч е ръка?
Хер Детвайлер!
- Хайл Хитлер! - Добър ден, хер Целер.
Не знам дали сте чупи. Аз съм новият гаулайтер.
Хайл Хитлер.
Идвам от дома на капитан Фон Трап.
Той единствен не е окачип знамето на Райка
след аншлуса.
- Но ние се разбрахме за това. - Точно така...
От икономката разбрах къде сте.
Отказа други сведения.
Какви сведения търсите?
Кога се връща капитанът?
Той е на меден месец. Не се е обаждал.
Искате да повярвам, че цял месец не се е обаждал на децата?
Кой мъж се обажда на децата си
по време на меден месец?
Щом се върне, трябва да заеме мястото си в новия ред.
Естествено. Благодарим ви,
че позволихте да се проведе фестивалът довечера.
Защо не? В Австрия нищо не се е променило.
Песните и музиката ще докажат на света,
че в Австрия всичко е по старому.
Хайл Хитлер.
Да се прибираме.
- Защо беше толкова сърдит? - Напоследък всички са сърдити.
Може би знамето с черния паяк изнервя хората.
- Татко ще има ли неприятности? - Не би трябвало.
Днес номерът е да се нагаждаш.
Искам да помните това на концерта.
Наистина ли ще пеем пред толкова хора?
Ето. Пеещото семейство Фон Трап.
Лизел, Фридрих, Луиза, Бригита, Курт, Марта и Гретел.
- Защо съм все последна? - Защото си най-важната.
Да Вървим.
Татко ще одобри ли участието ни пред публика?
Ще е доволен и горд.
- Така ли мислиш, Лизел? - Не ми ли вярвате?
Не.
Много си умна.
Лизеп, Лизел!
Ролф!
Толкова се радвам. Откога не съм...
Добър ден.
Предай това на баща си, щом се върне.
- Той е на меден месец. - Знам.
- Знаеш? - Работата ни е да знаем всичко.
- Кои сте "вие"? - Погрижи се да я получи.
- Какво е това? - Тепеграма от Берлин.
Не искаш ли сам да му я предадеш?
Зает съм с по-важни дела.
Същото съветвам и баща ти.
Ролф!
Татко!
- Много рано се върнахте! - Здравейте!
Мислехме, че няма да се върнете по-рано от другата седмица.
- Носите ли ни подаръци от Париж? - Здравейте! Как сте?
Защо не се обадихте?
Не можахме да се свържем.
Нямам нищо общо с това.
Върнахме се възможно най-бързо.
Липсвахте ни!
- Липсвахте ни! - Липсваха ни целувките ви.
Липсваше НИ сутрешната глъчка.
- Най-много ни липсваха песните ви. - Връщате се точно навреме.
Виж, фройлайн Мария...
Майко.
- Довечера ще пеем на фестивала. - Какво?
Прекарваме си чудесно!
По цял ден репетираме.
Изненада!
Има изненада И за вас на терасата.
За това - по-късно.
Щях да ти кажа, но те нямаше. Трябваше бързо да решавам.
Добре, че изобщо ги записах.
Ще бъдат сензацията на фестивала! Седем деца от едно семейство!
Макс!
Много добре знаеш мнението ми
за пеенето пред публика.
Комисията беше очарована.
- Какво казаха? - Бяха страшно въодушевени.
- Скъпи, поне веднъж... - И дума да не става.
- Георг, това е за Австрия. - За Австрия?
- Австрия не съществува! - Но аншлусът мина мирно.
- Поне за това да сме благодарни. - Да сме благодарни?
Макс,
понякога имам ЧУВСТВОТО, че не те познавам.
Татко, да не забравя,
това е за теб.
Мария, трябва поне да се прави, че е с тях.
Убедете го.
Не мога да искам да бъде такъв, какъвто не е.
Тогава аз ще му кажа. Ако децата не пеят довечера,
ще се отрази лошо на Австрия.
И на мен, признавам.
Майко! Приятно ми е
-да те наричам "майко". - Приятно ми е да го чувам.
Ти много обичаш татко. Личи си.
Много.
Какво прави човек, когато обича някого?
Тоест, когато вече не го обичаш, или той вече не те обича?
Поплакваш си малко.
А после чакаш слънцето да изгрее.
Винаги изгрява.
Толкова неща трябва да знам, а не ги знам.
- Наистина. - Как така?
- Понякога мисля, че идва краят на света. - А друг път, че е само началото.
- Да. - И с мен беше така.
- Твоят живот също ще е толкова чудесен. - Така ли мислиш?
Когато си на 16, почти на 17,
живота чакаш ба започне,
прекрасен принц ба дойде
и сърцето ти да трогне.
Когато това се случи,
след като се случи,
нищо няма ба е същото.
Някак си аз знам,
че ще скоча и ще продължа,
ако той извика името ми.
Забрави старите представи.
Те избледняват и изчезват.
Ето виж. Ти вече си нечия съпруга
и принадлежиш на него.
Мислиш си, че тази авантюра
никога няма ба се случи на теб.
Скъпа, ти си на 16, почти на 17.
Изчакай година.
- Ще изчакам година. - Или две.
Изчакай година,
или две.
Какво е?
Берлин.
Викат ме в техния флот.
Искат да приема незабавно
и утре да се явя в базата им в Бремерхавен.
Очаквах го, но не толкова скоро.
Отказът ще е фатален за всички ни.
А да приема е немислимо.
Събери децата.
Не ги тревожи. Приготви ги.
Трябва да се измъкнем от Австрия
и от този дом
още тази нощ.
Боли ме сърцето при мисълта,
че децата ще пропуснат фестивала.
Когато съобщиш новината, ние ще сме прекосили границата.
Дано оценяваш саможертвата ми.
Нямаш избор.
Знам. Затова се жертвам.
Татко защо не пали колата?
Защото не иска никой да ни чуе.
Какво ще кажат фрау Шмит и Франц?
Ще кажат истината, че не знаят нищо.
- Кога ще се върнем? - Някой ден, Лизел. Надявам се.
Татко и чичо Макс чак до Швейцария ли ще бутат?
Повредена ли е колата, капитане?
Да, не иска да пали.
Карл.
Оправете колата на капитана, за да запали.
Чудесно,Карл.
Не ви попитах накъде сте тръгнали със семейството си,
НИТО вие - защо СЪМ ТУК.
Явно и двамата страдаме от подчертана липса на любопитство.
Получихте телеграма, на която не отговорихте.
От флотския адмирал от Третия райх.
БЯХ останал С впечатлението,
че съдържанието на телеграмите в Австрия е Поверително.
Поне в онази Австрия, която познавам.
Наредено ми е
да ви откарам в Бремерхавен още тази вечер.
Там ще приемете назначението.
Боя се, че това е невъзможно.
Както виждате,
всички ние, цялото семейство,
ще пеем на фестивала довечера.
Тъкмо натам се бяхме запътили.
Не може да разочароваме публиката.
- Дано не сме Закъснели. да.
Искате да повярвам, че вие, капитане,
ще пеете пред публика?
И това ще е изпълнение, за каквото не съм и мечтал.
И аз като вас имам скрити таланти, хер Целер.
Да.
Вижте програмата.
Тук са само имената на децата.
Пише "Семейство Фон Трап".
А 83 СЪМ главата на семейството.
А защо сте дебело облечени?
Сценичните НИ КОСТЮМИ.
Хладният въздух ще навреди на гласовете на децата.
Малко забавяне няма да е фатално.
Затова
ще пеете.
Всички!
Но само защото аз го искам.
Ще покажем, че нищо в Австрия не се е променило.
А щом свършите,
ще ви откарам в Бремерхавен.
А сега влезте всички в колата,
ние ще ви придружим до фестивала.
Нямаме нужда от ескорт.
Нужда ли? Удоволствие, капитане.
Не бива да се изгубите в тълпата.
Нали?
Не.
- Сол, живот без нея няма. - Живот без нея няма.
- Па, нотата след "сол". - Нотата след "сол".
- Си, земята е голяма. - Земята е голяма.
- Земята е голяма.
- Г оляма. - Гопяма.
Земята е голяма.
Земята е голяма. Голяма.
Голяма. Земята е голяма.
- Гопяма. - А, Б, В.
- Г оляма. - До-ре-ми.
Земята е голяма.
Голяма.
Голяма. Голяма.
Голяма.
Скъпи съотечественици,
ДЪЛГО няма да ме има.
Затова ще ви изпълня
една любовна песен.
Знам, че споделяте тази любов.
Не допускайте тя да умре.
Еделвайс.
Всяка сутрин ме посрещаш.
мъничък, бепичък,
ЧЦСГПІЈЧЪК, СЗЗГПЛЦЧЪК,
щастлив, че ме виждаш.
Снежен цвят,
Цъфти и расти,
цъфти и расти навеки.
Еделвайс.
Благослови родината ми навеки.
Еделвайс.
Ебеп„...
мъничък, бепичък,
ЧЦСГПІЈЧЪК, СЗЗГПЛЦЧЪК,
щастлив, че ме виждаш.
Снежен цвят,
Цъфти и расти,
цъфти и расти навеки.
Еделвайс.
Благослови родината ми навеки.
Получи се.
Ще ми липсвате.
Ще ми липсват и парите, които щях да спечеля с вас.
Благодаря, дами и господа.
Конкурсът завърши,
но още нямаме резултати.
И докато журито решава,
ще чуете изпълнение на бис.
Това е последната възможност на семейство Фон Трап
да пее заедно дълго време напред.
Дори в този момент служители чакат в тази зала
да отведат капитан Фон Трап към новия му пост
във военоморския флот на Третия райх.
И така, дами и господа, семейство Фон Трап
ще се сбогува с вас.
Големият часовник бие тъжовно,
приглася му камбаната църковна.
А горе е стаята ни детска една малка птичка смешна
не млъква с нейното "ку-ку".
Ку-КУ-
- Със съжаление ни съобщават. - Ку-ку.
- Но много твърдо настояват. - Ку-ку.
"Довиждане" ба кажат
на 680.
Довиждане, до скоро, ауфвидерзен, лека нощ.
Жалко, че трябва ба напуснем тази прекрасна гледка.
Довиждане, до скоро, ауфвидерзен, адио.
Адио, адио, на вас, и вас, и вас.
Довиждане, до скоро, ауфвидерзен, сбогом.
Ние попитаме, реем се.
Отлитаме, летим.
Довиждане, до скоро, ауфвидерзен, сбогом.
Слънцето отива ба спи, също и аз.
Довиждане.
Дами и господа, в ръката си държа решението на уважаемото жури.
Започваме с третата награда.
С нея е удостоена
солистката на хора от църква "Св. Агата" в Мурбак.
Фройпайн Швайгер.
Втората награда е за квинтета Тоби Райзер.
А първата награда, най-голямото отличие на Австрия,
се присъжда на семейство Фон Трап.
Семейство Фон Трап.
Няма ги!
Елате с мен.
Бързо!
Знам къде да ви скрия.
Бавно,бавно.
Отворете портата.
Добър вечер.
Побързайте!
Двама тук!
Шестима да се пръснат из двора.
Вие двамата - в коридора.
Пресвета майко, не искахме да излагаме манастира на опасност.
Не, Мария, добре постъпихте, като дойдохте.
Искаме да заемем колата ви.
Няма да ви свърши работа.
По радиото чух,
че границите са затворени.
Щом са затворени границите,
отиваме С колата ДО планината И Я преминаваме пеша.
- Децата? - Ще им помогнем.
Можем и без помощ, татко.
Мария.
Мария, няма да сте сами. Запомни.
"Издигам очите си към хълмовете, отдето иде помощта ми."
Да, майко.
- Страх ме е. - И мен.
Бог да е с вас.
- Майко. - Да?
Ще ви стане ли по-добре, ако попеем любимите си песни?
Не мила, не и сега.
Пазете тишина. Притисни се към мен.
Елате да проверим на покрива.
Ролф, моля те!
Не! Чакай!
Мария!
Деца!
Вие ни трябвате, а не те.
Свали оръжието.
Не мърдайте, иначе ще стрелям.
Та ти си още дете.
- Мястото ти не е при тях. - Не мърдайте!
Епа с нас,
преди да е станало късно.
Не мърдайте! Ще ви убия!
- Дай ми пистолета, Ролф. - Чухте ли ме?
Ще ВИ убия!
Ролф.
Никога няма да си един от тях.
Лейтенант!
Те са тук!
Те са тук, Лейтенант!
Пресвета майко.
Прегреших.
И аз, Майко.
Какъв е грехът, чеда мои?
Отдавай на тази мечта
цялата любов, на която си способен.
През всеки ден от живота си,
до края на дните си.
Всеки хълм изкачи,
премини всеки вир.
Следвай всяка небесна дъга
и открий
своята мечта.
Край